PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Shochan je tento týden zaneprázdněn natáčením.
Ano, přímo tady po něm zbyla mezera.
Přesně tak. Nicméně, dnes tu máme opravdu speciálního hosta.
Přivítejte hráče týmu Washington Wizards z NBA,
Ruie Hachimuru.
- Páni! - Hezky.
To snad ne.
- Vážně? - Páni.
WASHINGTON WIZARDS
- Vítej. - Tady ho máme.
- Dobrý večer. - Ahoj.
- Ahoj! - Dobrý večer.
Podívej, kde má kolena.
- Páni. - Neuvěřitelné.
Všichni u televize musí zírat.
Jsem dlouholetý fanda Terrace House.
Dívám se už od začátku.
Měl jsem nabídky ze spousty jiných pořadů,
ale všechny jsem odmítl.
- Chtěl jsem být jen tady. - Vážně?
To muselo lidi z televizní branže zaskočit.
Ptal jsem se Ruie na pořady, do kterých ho chtěli.
Celý zástup kvalitních pořadů
se známými celebritami
- a on je všechny odmítl. - Neuvěřitelný!
- Vybral si nás? - Jen náš pořad.
- Moc díky! - Potěšení je na mé straně.
- Okouzlující. - Vždycky jsem tu chtěl být.
Jen se chci zeptat, vážně víš, co děláš?
Na tom něco je.
Snad tu nebudeš ztrácet čas.
Máš nějaké oblíbené scény nebo obyvatele z předchozích dílů?
- No... - Chci to vědět!
- Nejradši jsem měl Havaj. - Zajímavé!
Ta řada měla spoustu skvělých scén,
ale nejlepší byla ta mezi Guyem a Niki.
- Ta, jak na ni Guy spadnul? - Přesně.
Ta, kde sjel z gauče, že?
A skončili jako dílky v Tetrisu.
Mou oblíbenou postavou
- je Provinilý samuraj. - Provinilý samuraj!
To je ono!
Minule tu Kenta Maeda taky přiznal, že jeho oblíbenou postavou
je Provinilý samuraj.
- Rui k tomu chce něco říct. - Co?
Taky jsem viděl ten díl s Kentem Maedou.
Viděl jsem ho doma.
Znělo to, jako kdyby byl velkým fandou tohoto pořadu.
To mě zarazilo, protože to já jsem ho ke sledování přivedl.
- A je to venku! - Vážně?
Takže ty na nás koukáš?
Jo, úplně od začátku.
- Páni. - Od řady Shonan.
Rui nemohl vystát, že to vypadá,
jako kdyby Maeda zpopularizoval náš pořad
mezi spoluhráči, když v tom má ve skutečnosti prsty on.
To je důležité. Měl říct: „Rui mě k vám přivedl...“
No a když moje jméno nezmínil,
neměl si ani přivlastňovat tolik zásluh.
Hezky. Jen mu to vytmav.
Vypadalo to, jako by na nás koukal už léta.
Přesně. Proto jsem se musel ozvat.
- A po právu. - Souhlasím.
Řekni nám, jaké typy žen se ti líbí?
Jsem vysoký, takže mám raději vyšší ženy. Nadprůměrně vysoké.
Opravdu?
- Jde ti o vyváženost? - Ano.
Ruii, mám jednu vážně vysokou kamarádku.
- No jasně! - No jo!
- Tohle je šance splatit dluh. - Přesně!
Dlužím jí své manželství.
- Je moc milá. - Vážně?
Jmenuje se Shizuyo Yamazakiowá.
Můžeš mi věřit. Měří asi 180 cm.
Když se přiopije, tak říká: „Chci pro své děti pořádné DNA.“
- „Pořádné DNA“? - To je velká ambice!
Nezničitelné.
Drahá Shizu, konečně se ti mohu odvděčit.
- Drahá Shizu. - Drahá.
Snad z tohoto úvodu něco vzejde.
Skvělý začátek.
Konečně se podíváme, co se od minulého týdne stalo.
Minule jsme viděli oslavu Kaoriných narozenin.
- Ruka sám uvařil skvělé jídlo. - To je pravda.
Dal do toho všechno.
Jeho vaření se zásadně zlepšilo.
Působivé.
Všichni s tím museli pomáhat.
Možná měli osm dovážek od Uber Eats.
Řidiči to tam celé obsadili.
- Ne, uvařil to sám. - Viděl jsi ten díl?
- Jo. - Carbonara z pekla?
Viděl jsem to.
Ani já moc často nevařím.
Ale i mě by napadlo si nejdříve
- najít recept. - To asi každého normálního člověka.
On s tím neztrácel čas.
Ani nevěděl, co chce uvařit.
Hnal se za tím poslepu a narazil.
- Ale jak vidíte, zlepšuje se. - To ano.
Dokonce připravil paellu.
Pak dal Kaori jako dárek opalovací krém ve spreji a parfém.
Chtěl ji chránit před infračerveným světlem.
- To je pravda. - Rozkošné.
To se snadno splete. Nicméně...
Ale ne, Torichan. Jsi na něj moc hodná.
- Rui je Rukovi věkově blízký. - Máš pravdu!
Je ti 21 let?
- Ano. - Je mezi vámi jen rok?
Ruko, jak pohodlný život jsi to vedl?
Půjdeme na začátku příštího měsíce na drink?
- To je skvělý nápad. Můžeme. - Rád bych zašel.
Dám ti vědět, až budu znát svůj pracovní rozvrh.
Kaori nikdy neví, o čem si s ním povídat.
Já bych si s Rukou ráda někam zašla.
- Torichan... - Vážně? To myslíš vážně?
- You, řekni něco, prosím. - Myslím, že...
Šla bych s ním na tamago kake...
- Ona neposlouchá! - ...k tomu vejce
- a společně bychom to snědli. - Nepřestane!
Ignoruje mé rady.
Ruii, přiveď ji k rozumu.
- V jejích očích je Ruka dokonalý. - Chápu.
Co tě na něm tak přitahuje?
No, jeho vzhled. A taky jak je trochu naivní...
- Nejen „trochu“. - Je natvrdlý.
- To se neschová za „trochu“. - Je v těžké situaci.
Prostě hluboká přitažlivost.
Mezitím se Kenny pokusil o iniciativu.
Právě ve chvíli, kdy jsme si zvykli na líné kluky.
Jsem...
hledal
nejlepší místo, kde bychom mohli společně pozorovat západ slunce.
Co máš na srdci?
Ale v den jejich rande začal řádit tajfun.
- Počasí nespolupracovalo. - Takže nemohli jít.
Ale pak spustila Risako.
Raději bych prostě byla s tebou,
než abys musel dlouho plánovat naše dokonalé rande.
Já taky.
Když přijdu domů, vždy doufám, že tě uvidím.
- To bylo úplně doznání! - Nebála se toho.
Ale to nejlepší přišlo až potom.
- Naprosto nečekaně. - Přesně. Ten večer
pozval Kenny Risako do herny a vyznal jí své city.
Předtím jsi mi byla sympatická,
ale teď vím, že se mi líbíš.
Velmi mě přitahuješ.
- Díky. - No...
Naznačuje to, že ho odmítne.
Pořád si musí myslet, že by on měl být aktivnější.
Chtěla, aby udělal víc.
Ona zatím byla v čele, jako by navrhovala ochutnávku melounů.
Ale teď se zdá, že on má motivaci,
protože už ví jistě, že má u ní šanci.
Možná její city opadly, když viděla jeho reakci.
Co to je? Kde se to v tobě bere?
Učím se od mistra.
- Má co nabídnout? - Kanál na YouTube.
- YamaChannel? - Sleduješ ho?
Ty lekce můžou být neobjektivní.
Roztříštěné.
Učebnice od nakladatelství Neúplné znalosti s. r. o.
- Nedoporučoval bych to. - No jo...
Možná bude chtít víc času na přemýšlení.
To je v téhle situaci
- nejpravděpodobnější. - Pochopitelné.
Neměli by si myslet,
že si tímhle zaslouží víc času na obrazovce.
To je kruté.
Stagnuje nám to. Myslím, že potřebujeme čerstvou krev.
13. TÝDEN
Nejsi mi už jen sympatická.
Aha.
VŠECHNO, NEBO NIC
Velmi mě přitahuješ.
- Díky. - No...
Víš,
taky jsem o nás přemýšlela...
A... no, prostě to řeknu.
Za poslední měsíc se toho tolik stalo.
Nemyslela bych si, že v tomhle věku se budu s někým hádat.
To je pravda.
Po tom všem mi došlo, jak dětinsky se chovám.
Byla jsem zmatená.
A i přes to všechno
jsi mi pomáhal hledat mé silné stránky...
Nebo spíš
jsi mi tím dokázal zvednout náladu.
Jsem vděčná, že ti na mně tolik záleží.
Ty mě vážně
hodně přitahuješ.
Vážím si tě.
Ale je pro mě těžké s někým chodit,
- dokud ho opravdu... - Ano?
...dobře nepoznám.
Takže...
ještě nedokážu odpovědět.
- Dává to smysl? - Jo, chápu to.
Tak to cítím.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
JEDU NA FOCENÍ PRO ANDGIRL
A TAKY NA OKINAWU S ROD MOTORS - HARUKA
Máš novou práci?
- No... - Ještě nevíš?
- Jo. - Zvažuješ to?
Půjdu vedle.
Přemýšlel jsem o své budoucnosti, když jsem se procházel v Šimokitazawě.
Když jsem se procházel,
- viděl jsem billboard s Avengers. - Aha.
Říkal jsem si: „Co? Avengers?“
Šel jsem se tam podívat a byl to bar.
Bar pro fanoušky Marvelu?
Přesně. Půjdu se tam zítra podívat.
- Půjdeš dovnitř? - Jo.
Práce na baru by tě mohla bavit.
To je fajn, ale...
když teď nemusíš řešit peníze,
bylo by lepší hledat práci, která by se blížila tomu,
co chceš ve skutečnosti opravdu dělat.
Jak to mám říct?
Například mě baví výtvarné umění,
takže bych se zaučovala u nějakého zavedeného umělce.
- Něco takového. - Chápu.
Možná tím nevyděláš moc peněz,
ale pomohlo by ti to získat cenné zkušenosti.
Práce na baru je fajn, ale...
nepřijde mi to jako rozumná volba.
- Může to být příjemná změna... - Je to jen bar,
ale víc mě zajímá kontakt s fanoušky amerických komiksů.
- Aha. - Normální bar by mě nezajímal.
- Chápu. - Jen jsem narazil
na ceduli Avengers a to mě zaujalo.
Rozumím.
- Tak to běž zkusit. - Těším se na to.
Když jsme tuhle plánovali,
že půjdeme na drink, tak jsme seděli tamhle, ne?
Neměli jsme moc času na povídání, tak jsem byla ráda, že jsi mě pozval.
Těšila jsem se, že tě líp poznám.
Ale popravdě,
protože si tady doma moc nepovídáme,
začala jsem se bát, že si nebudeme mít co říct.
Takže pokud by ti to nevadilo, můžeme jít na rande,
až se trochu líp poznáme?
Chápu. Ale ticho mi vůbec nevadí.
- Nevadí. - Vážně by ti to nevadilo?
Vůbec ne. Ale...
- povídá se se mnou těžko? - No, upřímně...
když nevíš během hovoru, co říct,
tak ztichneš.
- Já? - Moc toho neřekneš.
Přijde mi, že se to děje často.
- Když se to... - Co tím myslíš, že ztichnu?
- Přestanu mluvit? - Jo, uzavíráš se.
Mám pak divný pocit, že téma, o kterém jsem začala mluvit,
- nebylo vhodné. - Občas odpovídám jen v hlavě,
- ale nevyslovím to. - Musíš vše říkat nahlas.
Tak možná proto máš ten pocit.
- Asi. - To se stává.
Občas moc přemýšlím nad tím, co říct.
Během každého rozhovoru.
A když na to konečně přijdu, jsme už někde jinde.
To se mi děje často.
- To je těžký. - Ve skupince to nevadí.
Ale když jsem s někým sám,
je vždycky ticho, když přemýšlím nad odpovědí.
- O tom asi mluvíš, viď? - Jo.
Jasně.
- Půjdeme na rande, až si na to zvyknu. - Fajn.
Nechtěl bych, aby...
se se mnou někdo cítil špatně, aniž bych to tušil.
- Jsem ráda, že jsem to řekla. - Jo.
- Díky. - Nevěděla jsem, jestli ti to říct.
Nechci, aby ses do rande se mnou nutila.
- Díky, že jsi mi to řekla. - Tak fajn.
JOJOGI, TOKIO
Koná se tu letní festival!
- Festival... - Přinesl jsem nějaké dobroty.
- Už jsi jedla? - Mám hrozný hlad.
- Fakt hrozný. - Půjdeme?
Jasně.
ŠKOLNÍ AUTOBUS
- To je ono. - Je to obrovské!
- Tak trochu. - Je to obří.
- Páni. - Vítej v mém autobusu.
To je paráda.
Super.
- Nemá to sedadlo spolujezdce. - Vážně?
Můžeš si sednout sem?
Tady by se dalo bydlet!
- Bez problémů. - Určitě jo.
- Dokázala bys tu žít? - Jo.
- Dneska není vlhko, že? - Jo.
Tajfun je prý už pryč.
Vážně?
- Dnes nemá pršet. - Fakt?
- Jo. - Takže si zaplaveme?
To bychom mohli.
- To bychom mohli? - Asi jo.
Co budeme dělat?
Co myslíš?
- Je to tajemství? - Ne, to ne.
Pamatuješ, jak jsem ti u bazénu povídal o paddleboardech?
To, na čem se pádluje?
Přesně.
To je super!
Parádní plán.
PLÁŽ ZUŠI, KANAGAWA
POZOR
Dobře...
Tak co myslíš?
Obvykle i v tomhle počasí jezdíme, ale...
nejspíš bychom neměli.
- Vypadá to nebezpečně. - Dobře.
Můžeme jen vychutnávat atmosféru.
Jsi zklamaný?
- Nebuď. - Ne, to nic.
- Vždycky se můžeme vrátit. - Jo.
Léto teprve začíná.
ČODŽAGASAKI, KANAGAWA
- Déšť nám to překazil. Promiň. - Byla to zábava.
Proč se omlouváš? Já se bavím.
Víš, chtěl jsem ti...
- něco říct. - To zní zlověstně.
Pohrával jsem si s myšlenkou,
kdy Terrace House opustit,
ještě před nastěhováním.
Od července budu většinou s kapelou na turné.
Od Okinawy až po Hokkaidó.
I kdybych v domě zůstal, stěží bych se tam vůbec objevil...
- po nějakou dobu. - Chápu.
Přijdeš na náš další koncert?
- Třetího? - Jo.
Ty chceš třetího odejít pryč?
Ne, to ne. Ale...
už brzy potom.
Rád bych věděl, jestli...
jsem někdo, koho bys chtěla ve svém životě.
Chtěl bych znát tvůj názor.
Já...
jsem myslela, že nemusíme nikam spěchat.
Myslela jsem,
že budu mít víc času zjistit, jestli tě chci za partnera,
nebo jen jako kamaráda.
Myslela jsem, že budu mít víc času prozkoumat city k tobě.
Kdybych se měla rozhodnout právě teď...
Nemyslím, že mezi námi bude něco vážného.
Chápu.
Ahoj.
- Ahoj, vítej doma. - Díky.
Nenašel jsem tě v obýváku.
- Hmm? No jo... - Proč jsi tady zašitý?
- Jsem doma. - Vítej.
Ahoj.
- Těžký den v práci? - Jo.
- Zmoknul jsi? - Jo.
Déšť nám to překazil.
- Ale ne. - No jo.
Jak to šlo?
Už jsem to řekl Risako...
chci odejít z Terrace House.
- Brzy. - Co? Kdy?
Týden po našem koncertu,
nebo brzy potom, až na to bude čas.
- Proč odcházíš tak brzy? - Vážně?
Proč?
Ještě než jsem přišel do Terrace House,
mi to přišlo jako správné načasování.
S Risako...
Když jsem jí říkal o svých citech,
chtěla víc času, abychom se poznali.
Věděl jsem, že nemělo cenu chtít odpověď,
když se vyjádřila, že potřebuje víc času.
Ale musel jsem jí říct, že chci brzy odejít.
Tak jsem jí to dnes řekl.
A dala mi kopačky.
Řekl jsi toho tolik, že jsi mě úplně popletl.
Asi to znamená, že pro ni nejsem
dost přitažlivý.
To se dneska stalo.
Je to těžký.
Díky za všechno.
To se mi nelíbí.
To ne...
Nedokážu pobrat,
že odcházíš.
Vždycky jsi mi pomáhal...
s prací.
Udělal sis čas a zajímal ses, jak jsem se měl.
Spoléhal jsem na tebe.
Dokonce jsi tu byl...
i ráno,
popřál jsi mi hezký den,
když jsem šel do práce.
Posloucháš moje starosti večer doma.
Vždycky jsi mi pomáhal.
Vážně se mi tady líbilo.
Jsem rád, že jsem tu mohl být...
s vámi dvěma.
- To nevyšlo. - Kdepak.
- Škoda. - To jo.
- O co šlo? - V jednu chvíli
už to Risako chtěla utnout, protože byl tak neprůbojný.
- Říkala to. - A pak
zničehonic Kenny řekne, že odchází.
Všechno je vzhůru nohama a načasování je špatné.
Načasování dokáže tak uškodit?
Basketbalovou terminologií se dá říct, že se nedaří načasovat přihrávky.
V našem pořadu se nikdy nedaří mužům,
kterým je vytčena pasivita,
a oni se to pak snaží zachránit.
To je pravda. Snaha přichází příliš pozdě.
Slyšíte to, gentlemani z celého světa?
Příliš málo, příliš pozdě.
Ale všechny ty řeči, že ho má ráda a že je pro ni důležitý...
Kde se vzaly? Proč potřebuje víc času?
- Risako taky působí nejasně. - Jsem zmatená.
Není zamilovaná,
ale přesto se tváří, jako by v tom byla až po uši.
Přehání to.
Často říkají věci jako: „Mám je rád“
nebo „Máme rande“.
Ale každý z nich má jinou představu o tom, co to vlastně znamená.
Není obvyklé, aby to bylo jako u tebe,
kdy nejdříve máte oba klíče k bytu,
nedlouho potom spolu oficiálně chodíte
a pak je najednou svatba. To není normální.
- To ne! - Ne, vážně.
- To je zázrak. - To není standard?
- Ani náhodou. - Ve tvém případě se vše
dokonale sešlo...
- Tak to jsem klikař! - To jsi.
Jsem vděčný své ženě.
Risako to nejspíš řekla pod tlakem situace.
Ale když viděla jeho reakci, začala to přehodnocovat.
- Zajímavé. - Někdy prostě nevíš,
jak to dopadne, dokud si to nezkusíš.
- Železo je nutné kout žhavé. - Přesně.
Miluj ženu, která hoří touhou.
- Krása. - Moudrá slova.
- Máš pravdu, Tokuii. - Ruii, už jsi někdy zažil lásku,
která nebyla opětovaná?
- Samozřejmě. - Vážně?
Hlavně neříkej, že ses dvořil Natalii Portmanové, nebo tak něco.
S ohledem na věk bych řekl, že to není jeho typ.
- Netrefila jsem se? - S Natálií? Asi ano.
Jaké ženy se ti líbí?
- Stylem... - No, jak jsem už říkal,
mám raději vysoké ženy.
Taky mám rád starší ženy. Obvykle chodím se staršími.
S kým? Se Sharon Stoneovou?
SHARON STONEOVÁ
- Základní instinkt? - Přesně.
- Nikdy jsem neměl nikoho mladšího. - Jen starší?
- Vážně? - Drahá Shizu...
- Jsi o dva body blíž k vítězství. - Pravda!
Je starší a hodně vysoká.
Zbývá poslední bod.
Získat ten třetí může být složité.
Kdo ví, kde skončí.
Někdo to ale nemá tak snadné.
Ruka asi přišel o všechny naděje s Kaori.
- To bylo... - Bez šance.
Vypadá to bledě.
Balit starší ženu je těžké...
A ten příběh o práci v baru s Avengers...
Asi ho to přitahuje kvůli jeho neutuchající
vášni pro komiksy od Marvelu.
Tak to není, Tokuii. Co to povídáš?
Chce být Spider-Man a nejrychlejší cesta je pracovat
- v baru s motivy Avengers. - Nejrychlejší?
- No páni. - Nejrychlejší cesta?
Z Rukova pohledu to tak musí vypadat.
Bojím se, že to je ve skutečnosti pravda.
Děsivé.
Kaori to vycítila. Proto vycouvala.
To jsme viděli.
Její reakce byla děsivá.
- Byla bledá. - Když to slyšela, říkala:
„Jo, to je skvělý nápad...“
Torichan, tentokrát ho nemůžeš bránit.
Vidím to jako zkratku.
Nelži! To je jasná lež.
- Oceňuji, že si našel cestu. - Oceňuješ?
Torichan je pro Ruku ta nejlepší možná partnerka.
- Máš pravdu. - To sedí a do puntíku.
Je to lepší než prodávat v nějakém stánku s takojaki.
- Jo, ale... - Chápu.
Takže je dobře, že se nevzdal svého snu?
Bylo by lepší, kdyby se toho vzdal a začal dělat takojaki.
To by dávalo větší smysl.
Dobré ráno.
Dneska vypadám hrozně.
Snad mi ty lžíce pomůžou.
Jsi napuchlá.
Hrůza, viď?
SURFUJU - KENNY
- Kenny jel surfovat? Jak to dělá? - To nevím.
- Je Ruka doma? - Jo.
Spí.
Pořád jen spí.
Mluvil jsi s Kennym?
S Kennym?
O tom, co se stalo na pláži?
Jo, řekl nám to.
Proto jsi tak opuchlá?
Jo...
Je mu 32, chce se nejspíš oženit...
- No, to sám říkal. - Jo.
Já mám o svatbě jen nejasné představy.
Ale...
Je mi jen 21 a nejsem na svatbu ani trochu připravená.
Tak moc jsem nad vším přemýšlela.
Ale čím víc nad tím přemýšlím,
tím spíš si myslím, že to tak nemá být.
Není na to ten správný čas.
Nemám ho tak moc ráda... to jsem mu řekla.
To jsem mu řekla, ale...
Ve skutečnosti ho ráda mám.
Mám ho moc ráda.
Máš ho ráda, ale nechceš s ním chodit?
- Je to divné? - Co?
Moje uvažování.
To nedokážu říct.
Nemůžu ti na to odpovědět.
Ovšem je velmi vzácné mít někoho rád,
když ten druhý cítí to samé.
- To není snadné. - Jo.
A upřímně, neznám odpověď.
Nevím, co říct jiného, než že ho mám ráda.
Ale nevím, co si pak počít dál.
Měla bys mu to říct.
Proč?
Už jsem mu odpověděla.
Co to s tím má co dělat?
Nejsou žádná pravidla.
Kéž by se slušelo
nebrat nic jiného v potaz
a prostě jen vyjádřit to, co zrovna cítím.
Já vážně nevím, co mám dělat.
Jen vím, že ho mám ráda.
Měla by sis...
s ním promluvit, pokud tě to trápí.
Nevím, co mám dělat.
DAIKANJAMA, TOKIO
Ahoj!
MUZIKANT, HRÁČ NA UKULELE (EDEN KAI)
- Ahoj! - Vítej zpátky. Máš toho tolik.
- Chyběla jsi mi. - Nápodobně.
Chceš s něčím pomoct? Vezmu ti ukulele.
- To zvládnu. - Vážně?
To je v pohodě.
- Líbí se ti tahle restaurace? - Nikdy jsem tu nebyl.
- Podávají tu jen bio věci. - Páni.
Už je to dlouho a jsem trochu nervózní.
TŘEŠEŇ
A co je za poslední dobu nového?
- Poslední dobou? - Jak je v Terrace House?
- Kaori, ta s krátkými vlasy... - Ano?
...mi řekla, že bych měla
s ostatními víc navazovat komunikaci.
Tak se o to teď snažím.
To je asi všechno.
S tebou se mi ale vždycky dobře povídá.
Vážně? To je super.
- Líbí se mi to. - Vážně?
Líbí se mi tvoje atmosféra.
- Atmosféra? - Chci říct,
že se mi líbí tvá energie.
To mě hned zaujalo.
Aha.
Díky.
Promiň, jestli jsi to už říkala,
ale nevím, jestli jsem se ptal...
na tvůj typ.
Líbí se mi...
Jak to říct?
Ti, se kterými je mi dobře. Od začátku...
Nevím, jak to říct.
Musí být roztomilý.
Roztomilý, nebo možná...
Myslíš vzhledově?
Jo, chci nějaké mazlivé zvířátko.
- Mazlíka? - Jo, tak nějak.
Jednou jsi mi řekla, že vypadám jako lachtan.
Jasně, to se mi na tobě líbí.
Vždycky jsi mi přišel roztomilý.
To mi ještě nikdo neřekl.
To ne! Vždyť jsi jako zvířátko.
Chápu lachtana. Ale zvířátko?
Mám ráda mořské tvory, třeba tuleně.
Cítím z tebe takového mořského tvorečka.
- Mám to brát jako kompliment? - Můžeš.
- Vypadám jako mořský tvor? - Jo.
- Takový mám z tebe dojem. - Vážně?
A kdo se líbí tobě?
No,
zjistil jsem, že je pro mě důležité,
abych s tím člověkem mohl být sám sebou.
- Souhlasím. - Jo.
Nejde mi jen o přitažlivost.
Hledám někoho na vdávání...
nebo někoho, s kým mi bude dobře,
když spolu budeme trávit čas.
Toho si vážím daleko víc.
Chci vztah, při kterém si spolu můžeme dát třeba šlofíka
a bude nám fajn.
To by bylo ideální.
Parťáci na šlofík?
Někdo, s kým bych se při tom cítila dobře.
Došlo mi, že tohle chci.
Předtím...
nestihl jsem ti to říct.
Kolem pátého srpna... nebo třetího, jedu do Kagošimy.
Do té doby budu v Tokiu.
- Sejdeme se. - Když... budeš mít čas.
Jo, někam půjdeme.
- Super. - Jasně.
- Díky za večeři. - Díky.
- Ne, počkej. - Ne, to je dobrý.
- Prosím počkej. - Rozdělíme se, to nic.
- Vážně, můžeme se rozdělit. - Ne...
- To nepůjde. - Proč ne?
Fajn. Příště tě zvu já.
Ne, já bych nikdy...
nechtěl, abys platila ty. Zvu tě.
Díky.
To bylo mužné.
Vůbec ne. Díky, že jsi přišla.
Díky.
Díky za jídlo.
- Co děláš? - Zase se učím, ale nikam to nevede.
To je tvoje druhá kniha?
Ne, pořád ta první. Nejde mi to.
BIOZEMĚDĚLSTVÍ CELÉHO SVĚTA
Byla jsem v bio restauraci.
- Včera s Kaiem. - Jaké to bylo?
- Bavila jsem se. - Vážně?
A šli jste jen na večeři?
- Přesně tak. - Aha.
- Právě včera přiletěl. - Do Japonska?
- Byl nevyspalý. - Chápu.
Je hezké, že tě chtěl vidět hned po příletu.
- Měla jsem radost. - Prima.
Zaplatil večeři.
- Vážně? - A byl hrozně galantní.
- Snažil se. - Vážně?
Líbilo se mi to.
Určitě tě pozval rád.
- Taky bych ho chtěla pozvat. - To by bylo hezké.
- Kaiovi je taky 20, ne? - Jo.
Rukovi je 21?
- Ne, je mu taky 20. - Dvacet?
Takže jsou stejně staří.
Ale každý z nich je někde jinde.
- Někde úplně jinde. - Proč?
Ruka do určité míry spoléhá na druhé.
Ale Kai už ví,
co chce v životě dělat a jde si za tím.
Já ti nevím.
Ruka si hledá, co ho bude bavit, že?
Řekněme, že by na tom byli s Kaiem teď stejně.
On by k tomu ale přistoupil úplně jinak než Ruka.
To chápu.
Ruka o tom často mluví,
ale dokud ho někdo nepostrčí, tak nic neudělá.
Není iniciativní.
Mohlo by mezi Kaiem a tebou něco být?
To nevím.
Dovedu si představit vaši svatbu, ale...
těžko si vás dva představím na rande.
Ty už myslíš na svatbu? Sotva ho znám.
Copak si nás tak umíš představit?
Jo. Byl by to skvělý partner.
Taky si myslím. Působí uklidňujícím dojmem.
To ano
a když jsem s ním, mám z toho skvělý pocit.
Necítím k němu žádnou touhu.
Ale je mi s ním dobře, díky jeho klidné povaze.
Taky jsem takové lidi poznala, jako kamarády
- i partnery. - No.
A takové to mám. Proto nedovedu říct,
jestli spolu budeme v budoucnu něco mít.
Ale chci ho líp poznat, mám ho ráda.
DAIKANJAMA, TOKIO
Prosím všechny s číslem vstupenky do 135...
DAIKANYAMA UNIT
Čísla do 135...
SPiCYSOL 73MACHI ONE MAN LIVE V DAIKANYAMA UNIT
Zírám, že přišlo tolik lidí.
Je těžké na někoho nekoukat jinak, když pracuje.
- Něco je jinak. - Jo.
Není to ten samý Kenny jako doma.
- Ještě ani není na pódiu. - Nemůžu se dočkat!
Super!
Je hustej.
Právě teď, my dva,
v jednom ohni.
Než vyjde slunce,
bejby, tancuj se mnou.
Právě teď, my dva, v jednom ohni.
Vezmu si tě.
Tancuj pomalu a zasněně.
Rád bych představil další píseň.
Všechny skladby na novém albu vznikly...
v mém novém domově.
Při psaní této skladby mi to nebylo jasné,
ale když jsem ji dokončil...
došlo mi,
o kom ta písnička je.
Je vzhůru celou noc,
nedrží se zpátky a vždy jede na 120 procent.
Chtěl bych jí věnovat tuhle píseň
a tím ji podpořit. Můžeme?
- To je super, Kenny! - Super.
Paráda.
„Po dnešní noci“.
Všechny ty noci, kdy nemůžeš spát a cítíš se
tak sama, tak sama,
tak sama.
Místo těch temných nocí bez zářících hvězd
já budu tvé světlo, tvé světlo.
Když se na mě podíváš,
už napořád tě chci
držet v náručí.
Ať budeš brečet nebo se smát,
slibuji ti,
kamkoliv tě osud zavane,
v jakoukoli dobu
přijdu za tebou a budu po tvém boku.
Budu tam pro tebe.
Ode dneška napořád.
To je super.
Mé skutečné city
nedokážu ani vyslovit.
Nejsem si jistý, jak dál,
jak ukázat ti vše,
co díky tobě mám.
A pokud nemůžu udělat nic jiného,
tak od této chvíle tě už nepustím.
Ať budeš brečet nebo se smát,
slibuji ti,
kamkoliv tě osud zavane,
v jakoukoli dobu
přijdu za tebou a budu po tvém boku.
Budu tam pro tebe.
Ode dneška napořád.
MEGURO, TOKIO
JAKINIKU UŠIMICU IČIMON
- Jsem mrtvej... - Skvělá práce!
- Díky. - Úplně mě to vyšťavilo.
Díky, že jste přišli na náš dnešní koncert.
- Bylo to perfektní! - Skvělý koncert.
- Vypadal jsi úžasně. - Souhlasím.
Když hrajete jen vy, tak je to jiné,
máte tam víc fanoušků. Bylo to super.
Cítil jsem se jako doma.
Super.
Teď je asi ta správná chvíle
vám říct něco důležitého.
Chci odejít z Terrace House.
Proč?
Rozpis našeho turné bude hodně našlapaný.
Od července a v srpnu.
Takže bych asi v domě vůbec nebyl.
Líbila se mi účast na dnešním koncertu.
Jsem rád, že jste přišli.
A jsem rád, že poprvé přišla i Risako.
Takže...
je to ten správný čas na odchod.
Nechtěl jsem, aby to bylo chmurný.
- Ale my jsme smutní. - Bude tam prázdno.
Ne.
Jak ses za dobu v Terrace House změnil?
Cítíš nějakou změnu?
Myslím, že umím líp vyjádřit své city lidem, které mám rád.
Chápu.
Víc přemýšlím o tom, co jim udělá radost.
Býval jsem sobec.
Tvrdohlavý a díval se jen na sebe.
Vybíral jsem si partnerky, kterým to nevadilo.
Ale teď víc myslím na
- tu druhou osobu. - To je hezký.
Podívej...
Chceš si přesednout?
Už je to hotové.
- Řekl jsi jí, co cítíš? - Jo.
Měla jsem tě ráda.
Mám tě ráda. Líbil ses mi.
Co to povídám?
Minulý čas?
Já nevím.
Přála bych si, abys neodcházel.
Kdyby záleželo na mně, řeknu ti, abys zůstal.
Nechci, abys odcházel.
Nechci ti dělat potíže.
- Promiň. - To nic.
Můžeme si pak promluvit?
Sakra! Kdy konečně budeme mít nového člena?
- Ale bylo to super. - Jo.
- Bylo to super. - Skvělá scéna.
Úžasná.
Oba spolu chtějí trávit čas.
- Jo. - Vypadá to, že si rozumí.
Od teď už Kenny nesmí dělat žádné chyby.
- To ne. - Máš pravdu.
Jedna malá chybička
a ona si řekne: „Fajn, končím.“
Jeho poslední šance bude v další scéně,
půjdou si totiž „promluvit“.
Myslím... že by mohlo v každém případě dojít na polibek.
On to nazve „polibek na rozloučenou“ a nebude ji chtít už vidět.
Nechtěli byste to vidět?
- Nevím, proč by to nemohlo fungovat. - Je to záhada.
Nemůže mu říct, aby zůstal,
protože cítí, že by mu neměla co nabídnout,
kdyby ji poslechl a zůstal.
Ale ona mu chce říct, aby zůstal.
Proto mu řekla: „Nezáleží na mně, ale...
řekla bych ti, abys zůstal.“
Ale přesně to mu nakonec řekla.
Je to složité.
O co jí vlastně jde?
Přijde mi, že ji baví hrát si na hrdinku.
Řekněme, že při jejich hovoru...
Kenny řekne, že mu nevadí, pokud potřebuje víc času,
že je připraven počkat, až si to utřídí.
Pak by s ním mohla začít randit.
- Tahle výzva je Tokuiovi blízká. - Aha.
To se ti stávalo často...
Ano.
Dokázal ses z toho poučit?
Je mi 44 a jsem sám, protože se nikdy nepoučím.
To nic.
To byl popis toho, co chceš, aby se stalo.
Potřebuješ, aby Kenny udělal ten správný krok,
aby ses i ty mohl posunout dál.
Doufám, že si povede líp než já kdysi na balkoně...
Co se ti stalo?
Když o něm mluvíš, tak cítím tu tíhu.
Je to jako v basketbalu. Někdo se trefí do koše
- a někdo ne. - To je pravda.
Myslím, že on nikdy nezaboduje.
Vážně?
Nedostatek šikovnosti ho brzdí už 32 let.
Nejnudnější by bylo,
kdyby si jen povídali o minulosti,
o všech vzpomínkách
- a dalších blbostech. - Chápu.
Snad se nevyhnou randění
a zkusí svůj příběh hezky uzavřít.
- To by mě rozzuřilo. - Naprosto souhlasím.
Ty se mnou nikdy bezvýhradně nesouhlasíš.
Vůbec nikdy.
Nevadí ti být se mnou v týmu?
Ale nezapomeňte na Haruku a její rande.
To nebylo hezké.
- Naše chyba. - Kdo natáčel ty třešničky?
Hloupá narážka na panictví.
Ale Haruka si s ním zahrává.
- To teda! - To nemyslí vážně...
Určitě se jen dobře baví.
Je mi zle, že ho uvedla jako kluka, kterého si chce vzít.
To je to nejhorší.
To znamená, že se do něj nikdy nezamiluje.
On je typ na ženění,
ale ona se chce nejdřív pobavit.
- Ale Yusuke to myslí vážně. - Naprosto.
- Je jako otevřená kniha. - Jo.
- Je zamilovaný. - Chudák.
Tvářil se jako malá kapybara.
- Hloupě. - Jestli s ním nezačne chodit,
budu ji pronásledovat až do pekla a bude pykat.
- Já ti věřím. - Až do pekla.
Můžu jít s tebou?
Díky.
Jsem vážně rád, že jsi přišla.
- Na pódiu ti to slušelo. - Vážně?
Mám kliku.
Máš kliku.
Jsem hrozná.
Celou dobu
jsem se snažila přijít na odpověď.
Proto jsem ti řekla ty věci v autobusu.
I když jsem našla tolik odvahy, tak lituju každého slova.
A pak jsem byla zmatená a blábolila.
Unavuju i sama sebe.
Na pódiu nedokážu nic předstírat.
Vše bylo opravdové.
Možná chci moc, ale...
byl bych rád, kdyby sis promyslela...
svou odpověď, než odejdu z domu.
Dobře, promyslím to.
To je vše, co jsem chtěl říct.
Díky za to.
Možná všechny vzbudím na další přípitek.
Fajn.
Budeš spát v herně?
- Asi ano. Dáš si další pití? - Jo.
- Jdeš do herny? - Jo.
Uvidíme se pak.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík